Välkomna till JFK International Airport.
Flight 1607 från Nantucket avgår nu från Gate 11A.
Ursäkta mig.
- Hej, mamma. - Välkommen hem, Chloe.
- Du är väl hemma? - Ja, allt gick bra.
- Din bror har väntat på dig. - Det ska bli kul att träffas igen.
Är allt förberett för pappas överraskningsfest?
Jag är rädd för att din pappa inte är hemma.
Vad? Varför inte? Mamma, vad hände?
- Han var tvungen att jobba. - Sa du att jag skulle komma?
Ja, älskling, det gjorde jag. Men de ringde i morse och...
Med vilken flight?
Det var till London... 335.
- Älskling, han är ledsen. - Hälsa att jag är hemma till middagen.
Tack.
Jag älskar det. Varsågod.
Du är i mitten av en ny katastrof varje gång jag slår på nyheterna.
Det är ett smutsigt jobb, men någon måste göra det.
- Får jag ställa en fråga, mr Williams? - Visst?
- Har du läst Bibeln? - Inte så ofta som du verkar göra.
Enligt Matteus 24:7 skall det bliva hungersnöd och jordbävningar.
Alla dessa katastrofer och krig är tecken.
- Så Herren visste att det skulle ske? - Gullet, Herren vet allt.
Så varför gör Han inte något åt det?
Han är ju Herren. Kunde han inte stoppa översvämningen?
Det är en fallen värld. Vi förstörde den med den första synden.
Vem förstörde den? Jag? Du? Han?
- Guds vägar... - Äro outgrundliga, jag vet.
Men folk fortsätter att tro att Han älskar dem. Det är outgrundligt.
Förlåt att jag störde.
Ska vi åt samma håll?
Jag gillade ditt tal.
- Jag är ledsen för det. - Var inte det. Det var riktigt bra.
- Det var väl inte första gången? - Första gången jag säger det högt.
Cameron Williams. Mina vänner kallar mig Buck.
Jag heter Chloe Steele. Mina vänner kallar mig Chloe.
Så du går på college?
Din undersökande journalistik lönar sig.
Jag ville tacka för att du räddade mig från den galna damen.
Tacka min mamma. Jag har övat det med henne.
- Är hon ganska... - Galen?
Jag letade igenom synonymordboken i min telefon-
-och jag har beslutat mig för knäppgök.
Knäppgök? Jag gillar det ordet.
- Får jag bjuda på en kopp kaffe? - Nej. Jag klarar mig.
Kom igen! Om jag slänger med en av dessa fantasiska..-
- ...små lådor med jordgubbssylt? - Jösses, det är lockande.
Men jag väntar på någon. Han borde vara här när som helst.
Min pappa.
Jag skulle överraska honom på födelsedagen, men jobbet kallade.
Jag kan inte vänta med...
Tog du min hatt? Jag tror knappt mina ögon.
Ha en trevlig resa.
- Hej, älskling. - Hej.
- Vad gör du här? - Jag flög hem för att överraska dig.
- Älskling, jag måste jobba. - Japp, mamma sa det.
- Jag önskar att du hade sagt något. - Vänta lite, du är...
Du är ju Cameron Williams.
- Är ni två...? - Vi träffades precis.
- Det är ett nöje, kapten. - Ray.
Jag ska lämna er två ifred. Det var verkligen trevligt att träffas, Chloe.
- Du verkar må bra. - Tack.
- Vi måste prata. Hur går det i skolan? - Det går bra. Ja.
Vad?
Vet du vad jag trodde när mamma sa att du inte skulle vara hemma?
Att du hade lämnat henne.
Att du packat väskan, slängt igen dörren och stuckit iväg.
- Din mamma och jag har det bra. - Det är okej. Jag klandrar dig inte.
- För vadå? - För att sticka iväg.
Men jag stack inte iväg. Du sa att du trodde det.
- Vem är tjejen? - Vilken tjej?
Flygvärdinnan? Den vackra blondinen?
Flygvärdinnan? Jag jobbar med massor av dem.
Jag vet inte ens vad hon heter.
Om det här var ett år sedan, innan morsan blev tokig-
- så skulle du vara hemma. Vi skulle vara hemma tillsammans.
Chloe, du vet att din mamma och jag gifte oss när vi var mycket unga-
- och de förändringar man går igenom mellan 20 och 50 är enorma.
Hon gör bara vad hon tror är rätt och du borde ge henne en chans.
Jag? Hur är det med dig? Du är på väg till London.
- Du har inte varit hemma sedan i julas. - Jag har mina studier.
Och jag har mitt jobb.
Det känns som hon alltid försöker tvinga det på mig.
Jag vet. Jag vet att det senaste året har varit en omställning.
Men hon är din mamma och det skulle vara bra-
-om vi kunde vara lite mer stödjande.
- Du måste sakna henne. - Ja, det gör jag.
Men om hon ska lämna mig för en annan man, varför inte Jesus.
Var är din ring?
Den ligger i bilen. Jag bär den inte när jag flyger.
Chloe, din mamma betyder allt för mig. Jag tänker inte förstöra det, okej?
Jag måste gå nu. Vi pratar när jag kommer tillbaka.
- Jag är inte kvar när du kommer hem. - Men du kommer väl snart hem igen?
Varsågod. Bilen står på den vanliga platsen.
Ta det lugnt med din mamma. Jag älskar dig.
Mår du bra?
Ja, det är ingen fara.
Ursäkta mig.
Undersökande journalist, minns du?
Just det.
Tack.
- Så? - Jag är bara lite besviken.
Det betydde mycket för mig att vi skulle träffas tillsammans.
Han hade säkert stannat om han kunde.
Så kalkonen... gamen kommer till gaten och lägger två döda kaniner på golvet.
Och flygvärdinnan säger: "Jag är ledsen men du får bara ta med ett handbagage."
- Ledsen, kapten. Den var dålig. - Hattie tyckte att den var rolig.
Om du har fler dåliga skämt så kan du komma till mig.
Har de löst datorproblemet, Marcus?
Nej, PanCon. Tydligen är en del av utrustningen i cockpit omodern.
Och jag flyger österut. Om sex timmar är jag nio timmar äldre.
Fortsätt i sex år så närmar du dig mig. Grattis på födelsedagen, kompis.
Tack.
Din mamma verkar inte prata om något annat.
Ibland verkar det så.
Hur kan någon se en jordbävning på nyheterna-
- för att sedan försöka övertyga alla att det var för en god sak.
Tycker du att det verkar vettigt?
Jag träffade en kvinna, Medina, dagen efter tsunamin.
Hon förlorade tre av sina fyra barn den dagen. De drogs ut till havs.
Hon kunde bara hålla fast vid ett träd med sin bebis i famnen.
Hon var så säker på att Gud hade räddat henne och hennes barn-
- att hon föll ner på knä och tackade Honom.
Tackade hon Honom för att Han dödade de andra?
Hon fick aldrig chansen.
Samma natt vägrade hon att evakuera området.
- Herren vakade ju över henne. - Och?
Jordskred. Det begravde hela byn under tre meter lera.
Hur ser människor något sådant och bara...
Om du tittar riktigt noga, ser du vad det är du letar efter.
Du måste kanske ignorera en mängd andra saker-
-och en av dem kan vara sanningen.
Och hur var det med dig? Vad såg du i den byn?
Jag såg människor som hade förlorat allt som betydde något.
- Frågade du varför? - Jag vet varför.
- En tsunami. - Du vet vad jag menar.
Nej, det gjorde jag inte.
Om du måste finna en anledning till varför sådana saker inträffar-
- så kan det sluta med att du skriker åt främlingar på en flygplats.
- Jag älskar det skrattet. - Åh nej...
- Vad? - Jag tänkte bara på Rays skämt.
- Han får mig att skratta. - Ray? Menar du kapten Steele?
- Bara i närheten av andra. - Verkligen? Menar du att ni två är...?
Nej, inte än. Men vi ska spendera lite tid tillsammans i London.
Varför har du inte sagt något? Vart ska du? Jag vill höra detaljerna.
Jag behövde prata med någon idag. Tack.
- Jag tänker ringa dig från London. - Mr Williams. Du måste gå ombord nu.
Jag måste ju se till att du inte glömmer mig.
Du har väl en flicka i varje flygplats. Ringer du alla efteråt?
- Chloe! - Hej, Jim.
Jag fixade de här biljetterna åt din pappa. De är till imorgon.
U2. Inte illa.
- De måste ha varit svåra att hitta. - Det tog mig två veckor.
Två veckor?
Jag är ledsen, Chloe.
- Mr Williams, snälla. - Jag kommer.
Chloe, jag...
- Kan du ge dem till min pappa? - Naturligtvis.
- Ursäkta mig. Varsågod. - Tack.
- Mr Williams, snälla. - Ursäkta.
Ursäkta mig, kapten. Chloe bad mig att ge dig det här.
- Är inte du killen från GWN? - Killen från GWN? Ja, det är jag.
- Cameron Williams, Chris Smith. - Trevligt att träffas.
Välkomna ombord PanCon 257 till London.
Restiden är 6 timmar och 30 minuter. Jag önskar er en trevlig resa.
Fick du hennes nummer?
Jag såg er i loungen och nu är du sista personen som kliver på planet.
Och jag som kunde ha tillbringat den tiden med dig istället.
Jag förstår inte varför ni killar i bild alltid får tjejerna.
Kanske för att vi inte ser ut som vi ska till ett genrep av Glee.
Jag ger dig den som tack för att du gav mig en chans att resa i första klass.
Du behöver inte tacka mig, fast killen som skulle sitta bredvid dig borde.
Jag känner igen dig.
- Titta, George. Det är Frank Sinatra. - Vad sa du?
Det är Frank...
Hör du, George? Vi är hemma nu.
Hemma? Vi är inte hemma.
Ibland blir han lite förvirrad.
God eftermiddag. Det här är er kapten Rayford Steele på PanCon 257.
Väderförhållandena rapporteras vara bra så det blir en bekväm resa till London.
Vänligen luta er tillbaka och ta del av vår utmärkta service.
Vi serverar gratis drinkar och snacks inom kort.
Nej, Johnny. Du behöver inte berätta något. Uppehåll dem.
Men ge dig av om du ser något som tyder på att de anar ett förvärv.
Jag lämnade företagets plan i Houston.
Jag får kontraktet underskrivet innan de ens märker att jag stack.
Fixa det. Adios . Ta hand om det.
PanCon 257, ni har tillstånd att lyfta.
Chloe! Chloe!
Kom hit med dig! Jösses, vad stor du har blivit!
Okej.
- Köpte du något åt mig? - Du får vänta och se.
Okej, du kan kolla i väskan.
Det är basebollhandsken som jag önskat mig!
Mamma! Chloe är hemma!
Hon är hemma, mamma!
- Hej, älskling! - Hej.
Herregud!
Du är så vacker.
Så... Får jag bjuda på något att dricka?
- Ja, visst. - Mamma, jag fick en ny basebollhandske!
Sex timmar till London. Hyperjets kommer att ändra på det.
- Jaså? Vad är det? - Försvarsdepartementet.
Sa du försvarsdepartementet?
De har utvecklat ett plan som kan ta 300 passagerare i mach 40.
New York till London kommer att ta sex minuter.
- Det är ganska snabbt. - Jag tror att de ljuger.
- Det är en bra gissning. - De kan inte ha gjort det själva.
De måste ha dekonstruerat den från något annat. Något från Area 51.
- Ja... - Scotch, tack.
Blev din pappa överraskad?
Ja, det kan man säga att han blev.
Det måste ha betytt mycket. Han verkade mycket upprörd.
Jag märkte det.
- Så hur var flygresan hem? - Det gick bra.
- Och skolan? - Helt okej.
Du kan aldrig gissa vem jag mötte på flygplatsen. Buck Williams.
- Förlåt, Cameron Williams. - Från nyheterna? Verkligen?
- Fick du prata med honom? - Ja, det fick jag faktiskt.
Han är en trevlig kille...
...som bara råkar vara ursnygg.
Jag berättade att du gillar hans arbete.
Och förresten så är du inte den enda som tror att jordens undergång är nära.
Någon galen dam hoppade på honom mitt i flygplatsen...
Jag menade inte vad jag sa.
Hur som helst så är han en trevlig kille.
Chloe, älskling, jag vill inte verka framfusig.
Jag vet att det måste kännas så.
Jag vill bara att du ska förstå.
Det här är viktigt för mig och det är du med.
- Jag vill att du ska vara redo. - Redo för vadå?
Glöm det.
- Kan du sluta avbryta mig? - Jag kom just hem, mamma.
Jag orkar inte ha ett allvarligt samtal.
Visst, men kan du inte bara lyssna på mig?
Jag har bett för att du ska komma hem och jag tror att Herren förde dig hit.
Vad sa du? Herren förde mig hit? Herren förde mig inte hit.
Jag köpte biljetten och klev på flyget. Herren hade inget med saken att göra.
Om Herren förde mig hem, varför lät Han pappa flyga till London?
- För det är viktigt att vi pratar? - Jag tror inte det.
Men en sak är säker, Herren är anledningen att pappa inte är hemma.
Chloe!
Jag kommer strax tillbaka.
- Behöver du hjälp med väskan? - Bad jag om hjälp?
- Jag kan lyfta upp den åt dig. - Jag med.
Vad stirrar du på? Vill du ställa en fråga?
Undrar du hur jag kör? Eller var jag handlar mina kläder?
- Hur jag når pissoaren? - Vad är en pissoar?
- Det är min pappa. Han spelar fotboll. - Kul för dig.
Han ska vara på tv i morgon om hans arm läker.
Spelar din pappa fotboll på tv?
- Vilket lag? - Heja Jets!
- Vad är det för fel på hans arm? - Min hund knuffade honom ur hammocken.
Verkligen?
Pappa blev så arg och knuffade honom i poolen.
Jag har ju sagt åt dig att inte störa de andra passagerarna.
- Så du gillar att spela? - Japp!
Ska du ge ungen sin del av vinsten?
Hennes pappa är P.K. Carvell. Jag tvivlar att hon behöver pengarna.
- Vart ska du? - Ut.
- Får jag följa med? - Inte nu, Raymie.
Snälla!
- Okej, hämta dina saker. - Grymt!
- Kan vi åka till köpcentret? - Ja, det kan vi.
Jag hörde att det är 80% rea på Gamestop.
- Tycker du att mamma är galen? - Vad?
Nej, jag var bara upprörd.
Pappa sa att pastor Bruce tvättade hennes hjärna.
- Det är bara ett skämt. - Är det?
- Jag förstår inte. - Inte jag heller.
- Så det här måste suga. - Vad?
- Att flyga på din födelsedag. - Man måste betala räkningarna.
Så hur länge är Chloe i stan?
Allt verkar gå fint. Jag ska nog sträcka på benen.
Raymie! Försöker du skrämma livet ur mig?
- Kom nu. - Den kostar bara ett par hundra dollar.
Jag har dem.
Jag ska nog komma på nåt sätt att betala tillbaka.
- Är något fel? - Ingenting.
Jag trodde bara att platserna skulle vara närmare scenen.
Kaffe?
Hon klarar sig.
Mamma.
Hon bär fortfarande halsbandet som du gjorde åt henne.
Hon tar aldrig av det.
Mamma och pappa kommer väl klara sig?
Naturligtvis. Pappa blev bara tvungen att jobba.
- Nämnde pappa min match? - Skämtar du? Vi pratade bara om dig.
Han sa att du var världens bästa basebollspelare.
Och han har rätt.
- Jag älskar dig. - Jag har saknat dig.
Allahu Akbar!
Har nån sett min dotter?
- Katie? - Har du sett min dotter?
Snälla, sitt kvar i era säten.
Chris! Släpp in mig!
Chris!
Snälla, sitt kvar i ditt säte.
Raymie!
Var är hon?
Snälla, sätt på era säkerhetsbälten.
Kan alla sätta sig ner?
Min bebis!
- Jag ska ta reda på vad som händer. - Jag följer med.
Nu fixar vi några svar. Jag vill träffa kaptenen!
- Snälla... - Jag vill prata med kaptenen!
Jag vill prata med kaptenen!
Kan jag få er uppmärksamhet?
Kan alla passagerare sätta sig på sina platser direkt?
Sluta!
- Öppna dörren! - Snälla!
Vi genomgår en dekompression. Ta på era syrgasmaskar.
Gå tillbaka till era platser.
Det här är galet...
Går det bra?
Kom igen! Kör då!
Sluta!
Detta är PanCon 257. Vi har en nödsituation.
Mayday. Mayday. Detta är PanCon Heavy 257. Bekräfta.
Jag sänkte lufttrycket för att få dem att sätta sig. Det är ingen fara.
Alla ombord är livrädda. Du måste hålla dig lugn, Hattie.
- Klarar du det? - Ja.
Jag ska tilltala passagerarna. Håll ett öga på cockpiten.
Jag är kapten Steele. Jag vill att ni sitter kvar i era säten-
-men ni kan ta av era syrgasmasker.
- Vad är det som händer? - Var är mina barn?
Jag vet att ni vill ha svar och jag ska försöka få dem.
Men nu måste jag få sköta mitt jobb så att vi alla är säkra.
- Säkra från vad? - Sätt dig ner!
Säkra från vår panik, vilket är det största hotet mot planet just nu.
Flygvärdinnorna kommer räkna alla passagerare.
Vi kommer att hitta de som försvunnit.
Jag har inte kunnat nå något, så jag vet inte om denna händelse-
-har drabbat andra i området eller ej.
Men jag kommer att berätta mer så fort jag vet något.
Är det allt?
Vad?
Herregud!
Raymie!
Jag förstår. Ge mig en sekund.
Kimmy...
Herregud, Kimmy...
Kimmy är försvunnen. Ray, vad är det som händer?
- Du måste ta dig samman, Hattie. - Håll om mig!
Hattie, titta på mig.
Vi är utbildade för nödsituationer, men jag är ensam här.
- Så du måste behålla lugnet, okej? - Okej.
Jag vill att du gör en fullständig kontroll av passagerarlistan.
Vi måste ta reda på vilka de är och hur många som saknas.
Ray, jag är rädd. Är inte du det?
Jag kommer bli det, när det finns tid.
Snälla, hjälp mig. Min bebis är borta, hon är bara sex månader gammal.
- Jag är ledsen. - Ingen hjälper mig. Varför...
Det här är Cameron Williams ombord PanCon Flight 257.
Vi är över Atlanten på väg mot London.
Ungefär tre timmar från JFK så inträffade...
...något omöjligt på det här flygplanet.
Kan du berätta för mig vad du såg?
Jag vet inte. Mina barn är borta. De försvann.
- Vad gjorde du när det hände? - Inget! Jag bara satt här.
Jag trodde att jag hade somnat och hade tappat henne.
Jag skrek kanske. Jag vet inte.
Hur otroligt det än låter så har folk ombord...
...försvunnit. Kvar finns bara deras kläder och personliga ägodelar.
Den är min brors!
Fröken... Mår du bra?
Det är ingen fara.
Det händer inte. Det kan inte.
- Det är inte vad? - Nej.
- Jag vet vad som händer. - Vad vet du?
Okej...
Det är en snedtripp.
Du har haft dem tidigare.
Det kommer inte att vara för evigt.
Hallå? Kan någon höra mig?
Det är ingen fara.
Sätt dig ner och vila.
Så där ja.
Jag spänner fast säkerhetsbältet, okej?
Du sa att du visste vad som hände.
- Inget av det här händer. - Ingen fara. Vi tar oss igenom det.
Okej, du har rätt. Ingenting har hänt.
Ta det bara lugnt. Luta dig tillbaka och slappna av.
Försök att sova en stund.
- Kan du berätta vad du såg? - Samma sak om du gjorde.
Det såg inte annorlunda ut här nere.
Märkte du något annorlunda? En blixt? Ett ljud? Något?
Nej.
Vem var det som satt bredvid dig?
Jag vet inte. Nån snubbe.
Var det något ovanligt med honom?
Det är något ovanligt med alla av oss.
Håll den där saken borta från mig!
Herregud!
Du har kommit till familjen Steele. Lämna ditt namn och nummer.
Lyft på luren, mamma. Jag vet inte vad som händer.
Raymie, om du gick hem och kan höra mig så vill jag att du lyssnar noga, okej?
Jag vet att du är rädd, men du måste svara i telefonen.
Jag måste höra att du mår bra. Jag måste höra din röst.
Jag älskar er.
Jag tror att vi alla bör säga en bön nu.
En bön?
- En bön till vem då? - Till Gud.
Vilken Gud?
- Din eller min? - Bara till Gud.
- Vill du veta vad jag tycker? - Nej.
Eftersom vi inte har kommit halvvägs, vänder jag tillbaka till New York.
Vi landar på JFK om lite över tre timmar.
Förlåt, förlåt. Vem är där? Vem hämtar ni? Raymie?!
Du får inte komma närmare, gå runt.
Okej? Lugna ner er.
Hej, du har kommit till Irene Steele...
Är du okej?
- Räknade du dem? - Jag försökte. De sitter inte stilla.
De flesta sitter inte alls. De är rädda. Vi är alla rädda.
Vi får hoppas att vad det än var inte händer igen.
Vad är det?
Charlie 1581, det är PanCon 257. Hör ni mig?
Charlie 1581, vi har en nödsituation. Jag upprepar, vi har en...
Charlie 1581, det är PanCon 257. Hör ni mig?
Charlie 1581, ni närmar er vår flygbana.
Ni närmar er vår flygbana. Förbered kabinen. Nu!
Trafikvarning. Klättra.
Återvänd till era säten och spänn fast säkerhetsbältet direkt.
Charlie 1581, ni är i vårt luftrum. Jag klättrar 1000 fot. 1-0-0-0 fot.
Mayday. Detta är PanCon 257. Vi har varit inblandade i en kollision.
Charlie 1581 har störtat Våra koordinater är...
Fyra sju...
Detta är en nödsituation.
Ett plan har störtat. Vi behöver sök-och räddningsenheter.
Det måste finnas någon där ute!
Vad är det för fel på dig? Tror du att terrorister kan skapa ett sådant vapen?
- Vi pratar inte om en bilbomb! - Det kan inte vara av denna jord.
- Vad försöker du säga? - De blev kanske bortförda.
Utomjordingar? Kom igen! Hör ni vad den här snubben säger?
- Akta huvudet. - Ta det försiktigt.
- Går det bra? - Ja, sätter du dig i framsätet?
Då så. Nu åker vi.
- Har alla klarat sig? - Hur gick det med det andra planet?
Din kamera. Jag vill att du tar en bild av vingen åt kaptenen.
- Flytta på dig! - Ursäkta mig!
Raymie!
Medicinsk personal behövs i södra flygeln.
Dr Brandon till akuten.
Sjuksköterskor vid station 3, svara på linje 1-7.
Okej. Här är vad jag såg.
15 centimeter närmare och vi hade förlorat mer än spoilern.
- Vad innebär det? - Att det blir svårare att sakta ner.
Huvudlandningsbanan på JFK är lång nog. Tur att vi inte skadade aktern.
Det är väl vår lyckodag.
Alla har försvunnit.
Inte enbart spädbarnen, utan även de äldre barnen.
Är du säker på det? Jag letar efter min bror.
Jag hörde några läkare prata om det.
Det är inte bara här, det är överallt.
Över hela världen.
De sa att ingen har sett ett enda barn sedan det hände.
Vi har antingen skadat våra sensorer eller...
Jag har förlorat autopiloten.
Kan du kolla om du ser någon vätska sprutar ut från vingen?
Vätska? Du menar bränsle.
Jag tar oss upp ett par tusen fot. Tunnare luft ger oss längre räckvidd.
Typiskt.
- Vi måste tillbaka! - Vi är redan på väg tillbaka.
Jag menar tillbaka till platsen där alla försvann.
- Vi förlorar bränsle. Vi når inte hem. - Kommer vi inte nå hem?!
Det finns extra bränsle ombord. Vi klarar oss.
Brinner flygplanet?
- Sätt er i era säten. - Vi har rätt att veta om vi ska dö!
Ingen kommer att dö!
- Lyssna på mig! Ingen kommer att dö. - Sätt er ner i era säten.
Kaptenen har rätt. Även om det är svårt så måste vi hålla oss lugna.
Nej! Jag har förlorat allt som jag arbetat för!
Nej, nej, nej...
Vingen på den här sidan står i brand.
- Brinner vingen eller utsprutet. - Utsprutet. Det är stort.
- Vi flyger framför det. Det brinner ut. - Men...?
Men det är bränsle som vi behöver för att komma hem.
- Kan du få oss hem? - Det beror på...
...om läckan är här eller här.
- Så vad ska vi göra? - Vi låter den brinna ut.
Elden har slocknat.
- Nivån är oförändrad. - Betyder det att tanken är tom?
Det betyder att vi inte vet och jag har förlorat höjdrodret.
Höjdrodret. Vi kan inte klättra.
Vi har påbörjat landningen i New York två timmar för tidigt.
- Varför kan vi inte nå någon? - Har du en satellittelefon?
- Undersökande journalist. - Pilot.
Det enda planet här uppe kolliderade med oss.
Hade de förlorat några passagerare?
Jag vet inget om passagerarna, men jag vet det här:
Det var ingen som flög det planet.
Ursäkta mig, jag tänkte bara...
- Tänk om de fortfarande är här? - Vad?
Jag menar...
Tänk om vi bara inte kan se dem, om de är osynliga.
Jösses!
Är osynlighet något galnare än att de bara försvann?
Hallå. Detta är ThreeStar Alarms.
Vi har upptäckt ett alarm från ert system. På grund av en ovanlig...
- Vad vet du om Kimmy? - Vad?
- Hur väl kände du henne? - Det är vårt tredje skift tillsammans.
Hämta hit hennes saker. Hennes jacka och övernattningsväska.
- Snälla. - Okej.
Vi har ett annan flygplan i vårt luftrum. Återvänd till era säten.
Charlie 1581, ni är i vårt luftrum. Jag klättrar 1000 fot. 1-0-0-0 fot.
Töm väskan. Töm väskan. Kom igen...
Vad letar du efter?
BIBELSTUDIER
Antingen håller jag på att bli galen eller så är världen tokig.
Vad pratar du om?
Jag tror jag vet var de är.
Tänk om vi inte är där vi tror, eller till och med när?
Tänk om vi passerade ett maskhål. Ett veck i tidsrymden.
Teoretiskt sätt skulle vi befinna oss i en dimension där de inte existerar.
- Det är galet. - Sluta! Det gäller er alla!
Jag vet vad som försiggår här!
- Hur mycket betalar han er? - Vad pratar du om?
- Att han vågar - hon är min dotter! - Jag vet inte vad du tror pågår, men...
Upp med er!
- Var hittade du pistolen? - Hur mycket betalade han dig?
- Vart tog han henne? - Snälla, vem pratar du om?
- Min man. - Fröken, snälla!
- Håll käften! Håll käften! - Vem är din man? Berätta det.
- Varför gör ni så här? - Lyssna. Jag har inte träffat din man.
- Varför gör ni så här mot mig? - Jag vet inte vad ditt problem är...
Ska jag blåsa skallen av dig?!
Himlen?
Vad har hänt med dig? Varför pratar du så här?
Du har aldrig talat om Gud tidigare. Var kommer det ifrån?
Från...
...min fru.
Fröken! Glöm honom, okej? Han är bara en idiot.
Men han är inte delaktig i något. Rikta pistolen mot mig.
- Är jag en idiot? Det är hon som...! - Fröken, rikta pistolen mot mig.
Så där ja, det var bättre.
Nu kan du väl berätta vad du tror händer?
Han försöker ta henne från mig.
Han tror han kan köpa sig ur allt. Jag tog min dotter och flydde.
Jag somnade. Någon la något i min drink. Jag borde vetat bättre.
Han kunde inte ha gjort det här. Det är omöjligt.
Planet landade medan jag sov!
Han tog henne och betalade er att ljuga för mig!
- Jag kan inte förlora henne! - Du måste lyssna på mig.
Jag var vaken hela tiden. Planet har inte landat.
- Ingen har klivit av planet. - Så var är hon?
Jag kan inte förlora henne. Jag klarar det inte. Hon är mitt allt.
Han tycker redan att jag är galen. Ska jag säga att hon bara försvann?
Jag vet var hon här.
- Pastor Barnes? - Chloe!
- Hej. - Åh nej...
Tack och lov att du är kvar här. När min mamma och Raymie försvann...
- ...var jag rädd att Gud hade... - Han gjorde det, Chloe.
- De försvann på ett ögonblick. - Vad?
- Det är sant. - Varför är du fortfarande här?
Det står i Bibeln. Alla pratade om det på kyrkolägret jag blev skickad till.
De sa att miljontals människor skulle plötsligt försvinna en dag.
Miljontals? Sa de något mer?
Jag minns inte. Det var väldigt länge sen.
- Menar du att det var Djävulen? - Nej. Det var Gud.
- Säg inte att du tror på det? - Det spelar ingen roll vad jag tror.
- Var är de? Vart tog de vägen? - Till Himlen.
- P.K hade rätt. - Vad menar du?
- Jag kanske är galen. - Nej.
- Hon klarar sig bättre utan mig. - Säg inte så.
- Nej, gör det inte! - Världen är bättre utan mig.
Du måste lyssna på mig. Gör inte detta. Du kan inte bara ge upp.
- Har du barn, mr Williams? - Nej, det har jag inte.
Men jag hade en sjuk mamma. Min pappa försökte allt: läkare, piller.
Men det spelade ingen roll. Jag hittade henne när jag kom hem från skolan.
Hon låg bara där. Orörlig.
Våga inte göra så mot Katie.
Vi vet inte vad som har hänt, men det är inte Katies fel.
Tänk om hon är någonstans där ute och tittar på oss.
Så ja, bra gjort.
Hattie. Det här handlar inte om oss.
Det handlar om sanningen. Du måste komma ihåg det.
Sanningen, Ray? Menar du allvar?
Det handlar inte om det förgångna, utan vad som sker ombord just nu.
Vad som kanske har hänt överallt.
Så de är i Himlen? Det är din slutsats?
Utan att prata med någon utanför planet så tror du första bästa förklaringen?
Irene visste vad som skulle inträffa.
Hur kan det vara möjligt?
Hur det hände, hur de försvann.
Till och med sättet som kläderna lämnades kvar på.
Hur kunde hon veta det? Tänk efter.
Varför tänker inte du efter?
Du ljög för mig om din fru. Du ljög för henne om denna resa.
Du ljög till och med för din dotter.
Du verkar ljuga för alla i ditt liv och nu ber du mig att finna Gud.
Hattie!
Jag förstår inte. Du var här varje dag.
- Du arbetade här. Du predikade här. - Det var inte vad som räknades.
Jag kunde orden. Jag kunde citera dem. Men det räcker inte, du måste tro.
Tro? Tro på vad?
En Gud som dödade min pappa? En Gud som tog min mamma och bror?
- En Gud som kraschar flygplan? - Han tog dem för att skydda dem!
- Från vad? - Från denna världs mörkaste tid.
Förföljelse, krig, och sju års mörker. Han tog dem till Himlen.
Och vad händer med resten av oss? Vad ska jag göra?
Det handlar inte om vad vi gör. Vi måste be om förlåtelse och...
Herren min mamma pratade om skulle aldrig göra något sånt här!
Chloe, snälla, lyssna på mig.
Lyssna på dig? Varför det? Du lyssnade inte ens på dig själv.
- Flygsheriffen? - Ja.
Jag glömde honom.
PanCon 257, det är Dispatch.
- PanCon 257, anropar Dispatch. - PanCon 257, är det du, Ray?
- Var är du? - 20 minuter från JFK. Jag vände.
Hur många har du förlorat?
- Så det är överallt? - Hela planeten, kompis.
- Ingen vet antalet, det är miljontals. - Nej, det kan inte vara sant.
Hur mår min familj? Jag vill att du ringer Irene åt mig.
- Hur mycket bränsle har du? - Lite. Jag når knappt kusten.
Flygplan har kraschat, banorna är fulla och det finns ingenstans att landa.
- Hur ser LaGuardia ut? - Jag är ledsen, Ray.
- Så vart ska jag? - Du måste flyga inåt land.
- Marcus, jag kan inte flyga inåt land. - Vad ska jag säga? Syracuse är närmast.
Syracuse är omöjligt. Du kommer att behöva prata med dem.
Marcus! Marcus!
JFK Tower, PanCon 257 har lågt bränsle. Jag behöver en landningsbana.
Så... finns det en reservplan?
Jag ska vara ärlig.
Vi har inte bara ont om bränsle. Vi flyger på ångan.
JFK var närmast och vi skulle haft tur om vi klarade oss hela vägen dit.
Vi har bara ett alternativ. Att de öppnar en landningsbana.
- Kan vi inte landa i vattnet? - Jag kan inte höja nosen.
Om vi slår ner i vattnet så kommer planet att slitas i stycken.
Jag kan inte...
Jag kan inte låta passagerarna dö utan en chans att ångra sina misstag.
Du är väl Venice Baxter, Toms dotter?
Du minns det förmodligen inte, men vi träffades på din pappas kontor.
Du satt bredvid honom vid ett litet gult skrivbord.
Jag minns att jag tänkte att han hade dekorerat med de finaste möblerna-
- men han hade det här lilla plastskrivbordet bredvid honom-
-som om det var rummets finaste möbel.
Ibland var det enda sättet jag fick se honom.
Han försökte i alla fall.
Jag har också en liten flicka, eller hon var liten.
Hon är gift nu och hon hade aldrig ett skrivbord hos mig.
Sanningen är att jag var så upptagen att jag nästan aldrig såg henne.
När alla människor försvann, så tänkte jag inte ens på henne.
Jag önskar att jag hade gjort det, men jag tänkte på pengar och möjligheter.
Att hinna till mitt nästa möte.
Förlåt mig.
Du vet vad du sa om Himlen?
Även om jag vill träffa henne...
...så hoppas jag att hon inte är där när jag kommer hem.
- Jag vill att du försöker nå Chloe. - Jag har försökt.
Sanningen är att jag inte har kunnat sluta tänka på henne.
Jag kan förstå det.
JFK Tower, hör ni mig?
Vi närmar oss kusten. Vårt bränsle är nästan slut.
Jag behöver en landningsbana. Jag behöver en landningsbana.
Jag har ett flygplan utan spoilers eller klaffar, fullt med människor-
- och om jag tömmer tanken förlorar jag all dragkraftsreversering!
Var du med henne när hon fick biljetterna?
Ja, det var jag. Vad ska jag säga? Hon blev sårad.
- Jag borde inte ha lämnat henne idag. - Du visste inte.
Jag visste att hon kom hem till mig och jag lämnade henne ensam.
Vem vet vad hon har fått genomgå där nere.
Hon älskar dig, Ray. Hon kommer förstå.
Jag kan inte låta det här vara det sista vi säger till varandra.
IDAG ÄR DEN SORGLIGASTE DAGEN I MITT LIV
Jag kan bara inte det. Jag måste få berätta sanningen.
Och hon måste få veta att det inte var hennes mammas fel. Det var mitt.
Varje gång hon nämnde Gud vände jag henne ryggen.
Mamma?
Jag vet inte om du kan höra mig.
Men jag ville bara säga...
I morse kändes det som vår familj rasade samman och jag skyllde på dig.
Jag vet att jag sårade dig.
Och jag är ledsen för det. Jag är så ledsen.
Hallå? Vem är det?
- Chloe! Det är Buck! - Tack.
Tack och lov att du lever. Var är min pappa?
Han är här.
- Chloe, är du okej? - Jag trodde att du var död.
Är du okej?
Ja, jag antar att jag är det.
Men mamma och Raymie är försvunna.
- Mamma varnade mig för det här. - Jag vet. Hon varnade mig med.
Jag älskar dig, sötnos. Jag älskar dig mer än något annat i världen.
Jag med, pappa. Jag med.
Jag är ledsen att jag ljög och att jag inte var med dig idag.
Men du måste veta att jag älskar dig, oavsett vad som händer.
Vänta lite. Varför pratar du så här? Vad är det som händer?
Vi är fortfarande i luften. Vi är på väg hem, men det finns ett problem.
Alla flygplatser är stängda och vägarna är fulla.
Och jag har inte tillräckligt med bränsle. Chloe?
Pappa?
Chloe?
Mina damer och herrar, vi närmar oss New York.
Men vi har fortfarande en utmaning framför oss. Flygplatserna är stängda.
Jag vill att ni stannar i era stolar med säkerhetsbältet fastspänt-
-och försöker hålla er lugna.
Men jag måste vara ärlig. Det här är en mycket allvarlig situation.
Vi är i kontakt med markpersonal och försöker hitta en landningsplats.
Men vi har väldigt lite bränsle kvar.
Lyssna noga på kabinpersonalen.
Och om ni tror att böner hjälper, så är det dags nu.
- Vill du be med mig? - Ja, naturligtvis. Kom hit.
- Ingenting. Jag får ingen signal. - Fortsätt försöka.
Jag måste landa.
- Landa? Var då? - I vattnet.
- Men du sa... - Jag vet.
Jag väntar på JFK så länge jag kan, men jag kan inte flyga in utan en bana.
Det finns bebyggelse på båda sidor av flygplatsen.
Om jag flyger in utan någonstans att landa-
- skickar jag en 400-tons missil rakt in i Queens.
JFK Tower, PanCon 257 behöver tillstånd för nödlandning omedelbart.
Fortsätt att försöka nå henne.
Gott folk, jag vill ha er fulla uppmärksamhet under genomgången.
Under era säten ligger en flytväst.
Era säkerhetsbälten ska vara ordentligt fastspända över midjan-
-tills planet har stannat.
Sedan måste ni följa kabinpersonalens instruktioner.
JFK Tower, PanCon 257. Vi behöver tillstånd för nödlandning!
Kom igen!
Okej.
Buck? Hör du mig? Sätt på högtalarfunktionen.
Jag tror ni kan landa på den nya motorvägen nära köpcentret.
- Jag tror att jag kan göra plats åt er. - Jag hittar inte dit i mörkret.
Chloe, jag vill att du öppnar din kompass-app.
Okej, vänta lite.
- Okej, den är igång. - Läs upp siffrorna längst ner.
Okej. 40.66.34 norr...
- ...73.78.32 väst. - Jag har dem.
- Hur lång är landningsplatsen? - En kilometer, men det finns mer.
Hur mycket mer? Jag behöver åtminstone en och en halv kilometer.
Chloe! Chloe, är du kvar?
Jag har rensat 1.3 kilometer!
Buck? Buck, kan du höra mig?
Hallå? Helvete!
Kom igen!
Du måste skämta! Kom igen!
Vi behöver något som visar var landningsplatsen börjar.
- Hur mår du? - Åh nej...
Gör det något om jag slår mig ner tills din man är tillbaka från toaletten?
- Bränslet är slut. - Vad? Nej!
Vi kan glida ner, men vi kommer att slå ner i marken hårt.
Vi har ingen motorkraft som bromsar. Hon måste ge allt hon kan nu.
- Pappa? - Chloe!
Jag har rensat 1.4 km, men det står en massa tung utrustning i vägen.
1.4 km räcker, men jag behöver en stark ljuskälla för att se landningszonen.
Jag blinkar med helljusen, ser du det?
Vi är för långt ut. Jag behöver ett signalljus eller liknande.
Men vi har ont om tid, jag måste landa nu. Chloe!
Herregud, hur röker du utan tändstickor?
- Det finns inte tillräckligt med plats. - Men hon ska inte skylla på sig själv.
Nu gäller det! Vi landar!
Kan du se något? Fortsätt leta. Vi är inom en halv mil.
Vi har bara ett försök. Jag måste veta var vägen börjar.
- Ingenting än! - Kom igen, älskling.
Där borta!
Kom igen! Nej, nej, nej!
Vi förlorade kanske landningsstället!
Pappa, du har inget vänsterhjul!
Vi är hemma.
Är alla okej? Jag vill att alla går av planet nu.
En i taget, kom nu. Buck, hjälper du dem när de kommer ner?
- Gå bort från planet när ni är nere. - Venice, du måste ner. Kom igen.
Kom igen. Gå, gå.
- Var försiktiga. Sätt fart. - Skynda er om ni går av vid aktern.
Rör på påkarna!
- Buck! - Chloe!
Tack!
- Du gjorde ett bra jobb. - Du med.
Hattie...
- Jag är ledsen. - Jag vet.
Pappa!
Jag borde ha varit här med dig, mamma och Raymie.
Jag är bara glad att du mår bra.
Jag tänkte att du kanske ville ha dem.
- Tack och lov! - Vi klarade oss.
- Det ser ut som världens undergång. - Nej, inte ännu.
Jag är rädd att detta bara är början.
MEN OM DEN DAGEN OCH DEN STUNDEN VET INGEN NÅGOT
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!
Få ditt eget konto gratis. Skriv till oss på hunddawgs@gmail.com